ÅR 1491
Tyst!
Tig!
Primärer...
Vi hedrar tiden med tålamod.
- Tyst! - Primärer...
Tig!
Jag har sett dig från fjärran. Du är Andrus.
Din hängivenhet till vår kamp är sägenomspunnen.
Primären som valde att trotsa andra siare.
Martyren som slåss mot deras trolöshet och galenskaper.
Din grymhet mot dina fiender är legendarisk.
Du har kommit hela vägen från Den stora horden.
Svarta havet och Kaspiska stäppen.
Ni spillde mongolblod i århundraden som krigare och slavägare.
- Så ni vet namnet på mitt hemland? - Ja.
Men jag känner det vid ett annat namn. Tjetjenien.
Där jag kommer ifrån har vår tro maskerats av druserna.
Under mina resor har jag vänt många mot kättare, följare...
- ...avfällingar. - Brödraskapet.
Jag har sett er.
Men inte med ett kvinnas ansikte.
Med det här.
Jag söker vapnet och dem som vill bruka det. Du söker skaparna.
Tjäna mig så hittar vi dem.
Tillsammans tystar vi rösterna för evigt.
Till dess så vill jag att du ser...
...och hör.
Äntligen...
Vittnet har talat.
Kakariko-byn.
Zelda.
Var hälsad.
Hej, getterna. Jag vill er väl.
Gott gryn.
Se drakarna över fältet denna otta.
Var hälsade.
Pistol... pistol... pistol... Borta.
Ursäkta, märkliga fruntimmer. Vad för er hit?
Jag skola bara gå förbi... gingo förbi... på min...
...din... eder väg.
Det äro en märklig skrud.
Det är Ye Olde Navy.
Vi kanske kan hjälpa.
Jag letar bara efter nåt. En trappa.
Vet ni måhända varo man finner trappan?
Ni är inte den första som vill bestiga den. Låt mig visa.
En liten fråga. Svara sant, ty ni är bland vänner.
Haver ni sett det här sigillet?
Ja.
Häxa!
Hälsa slaktaren Andrus att vi har fångat en kättare.
- Jag är ingen häxa! - Andrus varnade oss för sigillet.
De som har sett ondskan i sina huvudet istället för med ögonen.
Ingetdera låter Andrus dig behålla.
Förlåt, men om vi ska kunna prata så måste jag låtsas.
Jag känner till häxor från böcker som inte har skrivits än.
Ni har väl sett symbolen och vet vad den betyder?
Ja.
Har du det?
Jag är som du. Eller var... En siare. Jag kommer för att bestiga trappan.
- Och ringa i klockan? - Ja.
- Hur kunde du göra det där? - Pappa är en tillverkare av saker.
- Vad heter du? - Chorus.
Jag tänker kalla dig MacGyver!
- Beskåda. - Den där jäveln.
Bästa sättet att fånga en kättare är med en annan.
- Släpp henne! - Ja!
- Döda dem! - Så där vill ni inte göra.
- Jennifer! - Utteröga! Cassie!
- Herregud... - Förlåt. Det är bajs.
James Cole?
Hon är primär.
Vi går till min pappa.
Han är visionär med sinnet öppet för den omöjliga.
Han bygger det andra bara drömmer om.
Han heter Nicodemus och har svaren ni söker.
Jag fick höra om en kättare.
ÅR 2009
Jag har sett leveranssystemet förr.
Det är splittringsteknik. Varför har du Katarina Jones uppfinning?
- Hon är min mamma. - Så du är Hannah?
Hur vet du vad jag heter?
- Förlåt. - Hur?
- Din mamma nämnde dig på Titan. - Va?
Kvinnan som försöker döda mig, Vittnet, är min mamma.
Byt om.
- Vad gör du? - Vi måste vidare.
Injektionen var min enda resa hem och de är ute efter dig.
James...
James... James...
Kan vi inte ringa en taxi? Hur mycket längre är det?
Där.
- Förtälj vad du såg! - En kättare! Hon kände igen sigillet.
Och en annan flicka. Och två med åskvapen!
Kättarna... Vägfararna... En man och en kvinna?
Är det här min lön efter att ha tuktat de gudlösa?
Förlåt, Hennes nåd.
Jag blir hellre slaktad med grisar än att jag lyder en bepansrad hora!
Ett barn släppte ut kättaren. De glömde den här.
De var där.
Primärerna har samlats och kommunicerar via tidsströmmen.
Du kan inte längre kuva det du är.
Berätta vad du ser.
Tillåt honom nu att se.
Var?
- Jag går först så täcker du mig. - Varför inte tvärt om?
- Jag är bättre skytt. - Det är du inte alls.
Vad fan...?
De är redan döda.
Ljudet av hästar innebär fiender.
Ljudet av skott innebär att gänget är samlat.
- Chorus! - Far.
- Hur hittade du hit? - Vapnet passar inte in i år 1491.
Då letar man rätt på en man som inte heller gör det.
- Har du blivit upptäckt? - Olivia vet.
Kom.
"Man kan inte bara gå in i Mordor."
Det är Tolkien-goja, va? Jag sov genom dem.
Mjöd och mat till våra gäster och kom med rena kläder.
Din dotter sa att du kan hjälpa oss. Ett vapen skapat av siare som hon.
- Jag heter James Cole. - Måhända, men du har mörkret med dig.
Din vän visade sitt värde när han dödade de maskerade männen.
Utan min dotter skulle ni ha dräpts innan ni hade nått mitt hus.
Hon och jag ska talas vid innan vi hjälper er.
Tack.
- Vad är det? - Min kniv.
Varför tar du fram den så dramatiskt?
Jag vill att du tar den. Det är farligt här.
- Jag behöver den inte. - Ta den.
För min skull.
Okej.
En dag vill jag ha tillbaka den.
- Hur mår Jones? - Hon var vid liv senast vi sågs.
Men vem vet hur länge.
Vad du än är här för att göra så måste du leva upp till det.
Vi börjar närma oss slutet.
Det är ju det vi vill. Vi satte Jones liv på spel för att ta oss hit.
Hon sa att vi levde på lånad tid. Särskilt du.
Men vad är den största skillnaden mellan dig och de icke-utvalda?
Du har Cassie.
Det ni har mellan er...
...är mer det vi andra har tillsammans.
Vad har det flugit i dig?
James!
När hon föddes fick hon namnet Elizabeth -
- men när hon var sju år visste vi att hon var annorlunda.
Röster och visioner, men inte galenskap. Det fanns en struktur.
Jag tror inte på trolldom och gudar -
- så jag lärde henne konst och siffror.
Sen fick hon heta Chorus -
- så att hon skulle se skönheten istället för vansinnet.
- Jag var också primär en gång. - Det är du fortfarande.
Rösterna slutade prata eftersom Vittnet lyssnade.
Vi hittade ett annat sätt att tala med dig genom årtusendena.
- Klättra upp och ring i klockan. - Ni skickade oss att hitta den här.
Det är nyckeln till ett vapen som byggdes av primärer.
Den sista biten i ett pussel som tar århundraden att lägga klart.
Jag gav dem bara det de bad om. Jag vet inte vad de byggde.
Var finns de?
Som ni förstår så har vi redan förutsett er ankomst.
Var finns det?
Kättare! Häxor och trollkarlar! Primärer.
Primärerna säger att du, James Cole, reser genom tiden -
- och att du skulle återvända hit när tiden var inne.
Var finns vapnet?!
Ni har ingen aning.
Primärer från hela världen såg vapnet från skapelsen till användandet.
Det skulle ge demonen ett öde värre än döden.
Det finns inget öde värre än döden.
Det finns det visst. Att inte ha existerat alls.
- Var finns vapnet?! - Vänta!
De lockade hit oss för att hålla oss borta ifrån det.
Om man vill ingjuta skräck så får man klä sig för det.
Men vi tolv siare vet sanningen.
Ni är bara en dåre klädd i metall.
- Var finns vapnet? - Såna frågor ställer bara den blinda.
Nån som skulle kalla sig för Vittnet utan att själv kunna se.
Er titel är en lögn och er krona är oförtjänt.
Ni är bara en biprodukt och en styggelse av förruttnande kött -
- som ålar sig fram genom kausalitetens inälvor.
Vi vet att det sanna vittnet kommer att framkalla den röda skogen.
För hon är rädd för ensamheten.
Rädd för intigheten.
Den här prinsessan är ingen drottning!
Den enda som har nån verklig betydelse är James Cole - inte ni!
Aldrig ni.
Ni talar i gåtor för att dölja era tankar för honom.
För mig är det inte lika lätt.
Att inte tänka och att inte blicka ner -
- kräver stor koncentration.
Säg mig... Kan ni koncentrera er medan ni skriker?
Är ni så dåraktig att ni inte tror att vi har förutsett det här?
Vi räds inte slutet. Vi har redan smort in oss i olja.
Kom.
Var finns vapnet?
- Chorus. - Far!
Jag hör dem!
Tala inte - tänk!
De skriker!
Skrik inte - visa honom!
- De kan inte vara tysta längre. - Då måste vi skynda oss.
Det är en dags färd härifrån. Möt oss vid porten.
Lyssna på mig. Vi har ont om tid. Du måste ta den här nu.
Jag kan inte längre ha den. Nu är bördan din.
Jag har sett vapnet.
ÅR 2043
Du kanske borde... Okej.
Eller så kanske du borde...
- För tusan! Du hjälper inte till! - Det är mycket som står på spel.
- Vill du försöka själv då? - Tack, men nej tack.
Får jag fortsätta utan att du tittar över axeln på mig?
Julian... Skynda dig.
- Beredd? - Du först.
Vart leder de?
In i mörkret och sen in i ljuset.
Uppför trapporna, ring i klockan.
Det här var en böneplats men sen kom digerdöden.
Prästerna öppnade dörrarna som en fristad -
- men det blev oheligt och övergavs.
Det var därför de gömde det här.
- Vad är det där? - Ert vapen.
Det är en tidsmaskin.
Symbolerna... Jag känner igen dem.
Jag har ritat dem. Spiralen...
Klockan är likadan.
Om den redan finns här hur kan den då vara en nyckel?
En paradox. Ring i klockan.
- Sen, då? - Det avgör ni, James Cole.
Vart skickas han? När?
Till början eller slutet? Jag vet tyvärr inte det.
James...
Nej.
- Tiden rinner ut. - Vad ska vi göra?
Ring i klockan!
Här kommer hon.
- Är det där vapnet? - Ja, innan jag tog ifrån dem det.
Jones...
Ett vapen för att förgöra demonen.
En maskin.
Var tror du att du hade skickats, James?
Ni kunde ha gett upp när som helst.
Lagt er ner och levt tillsammans i livet efter detta.
Inte för stunden, utan för evigt.
Ändå slogs ni hänsynslöst för ett slut som har anlänt.
Inte mitt, utan ert eget.
Ni kom för att ta mitt huvud. Jag tänker ge mig av med era.
James först.
Vi hedrar tiden med tålamod.
Men snälla! Du vanärar den med dina ändlösa tal.
Din röda skog och ditt perfekta ögonblick... Det är amatörteater.
Det är en enmansteater för en enmanspublik.
Mannen som sviker en gång sviker två gånger.
Din lojalitet var förutsägbar och gick att utnyttja.
Jag gav dig syftet du behövde för att föra dem hit.
Till mig... för att dö.
Min tandlösa blodhund. Du offrade allt du kunde ha varit, för vad?
För dem.
Jag skulle göra om det.
Det vet jag.
Tack för ditt offer.
- James tur. - Nej, James! Nej!
Döda dem!
Du, aset! Hälsa på framtids-aset!
Programmera om västen. Jag måste hämta Deacon.
Vi förstör vapnet med en paradox så att de inte kan återvända.
Det mesta jag kan ge dig är två timmar.
- Vad händer? - En paradox.
Hon förstör vapnet med Titan.
- Varför fungerar den inte? - Den når inte längde den tiden.
Det finns inget ögonblick kvar att nå.
Vi kan inte återvända.
Vapnet och mr Deacon...
...är försvunna.
Det lustiga med tidsresor är att allt gammalt blir nytt igen.
- Visste du att det skulle hända? - Nej.
Men sen... jo.
Det var maskinen.
Vi hann inte komma på till vilken tid den tänkte skicka mig.
- Till början eller slutet? - Det spelar ingen roll.
Olivia är mittpunkten.
En djinn skapad av tidsresor.
Utan början och utan slut. Därför obrytbar.
Hon är vår demon.
- Ormen färdades bara åt ett håll. - Jag vet inte vad det betyder.
Jag vet inte vem som sa det först -
- men legenden är meningslös tack vare mig.
Mitt syfte var att lära mig allt jag kunde av din mamma -
- och av din pappa i det förflutna för att avsluta det de hade kvar.
En djinn skapades så fort Elliot och jag öppnade Pandoras ask.
Den går inte att stänga. Det är hennes kretslopp.
Vi har bara biroller nu.
Titan är nästan färdigställd och det innebär slutet.
En paradox så omfattande att den inte kan bli ogjord.
Tiden rasar in på sig själv och sen uppstår den röda skogen.
Hon kommer att vinna oavsett vad vi gör.
- Vart ska du? - Jag måste göra en grej.
Men oroa dig inte. Det kommer snart att vara din idé.
Det finns inga röster eller visioner! Jag ser bara lösryckta symboler.
Vem har sagt att de är lösryckta?
Bäst att du sätter igång, ägget.
HARTLE-HAWKING TILLSTÅNDET 96,9 % SANNOLIKHET
REDO ATT INITIERA
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com